Oversat af UNiTY www.DanishBits.org
...EN SAND HISTORIE
Hvorfor?
Det er det spørgsmål, jeg oftest bliver spurgt.
Hvorfor går du på wiren? Hvorfor friste skæbnen?
Hvorfor risikere døden?
Sådan ser jeg ikke på det. Jeg bruger aldrig ordet "Døden".
Jeg har måske sagt det et par gange.
Men jeg siger det ikke igen, men vil bruge det modsatte ord.
Livet. Sådan føles det, når jeg går på wiren.
Forestil jer New York i 1974.
Jeg er forelsket i to bygninger, som alle i verden kalder -
- World Trade Centers Twin Towers.
Disse tårne vækker noget i mig. De inspirerer mig.
En drøm.
Min drøm er at hænge en wire mellem tårnene og gå på den.
Det er selvfølgelig umuligt, for ikke at nævne ulovligt.
Hvorfor forfølge det umulige?
Det kan jeg ikke besvare med ord.
Men jeg kan vise jer, hvordan det skete.
Vi skal tilbage i tiden, på tværs af havet.
Min kærlighed til disse tårne, begyndte ikke i New York.
Hvis I ikke har opdaget det, er jeg ikke herfra.
Min historie begynder i en anden af verdens smukkeste byer.
Paris.
Forestil jer Paris.
Jeg er selvproklameret linedanser, ingen andre tænker på.
Overlevelse for en troubadour, at optræde på gaden.
Jeg har skabt en karakter med høj hat og iført sort.
Jeg tegner en cirkel på jorden, indenfor den må jeg intet sige.
Cirklen er mit domæne. Jeg tillader ingen fødder.
Hvis man stadig overtræder mit hellige rum, -
- må jeg tage drastiske midler i brug.
Jeg optræder for alle. Mænd, kvinder, børn og gamle.
På nær politiet.
Jeg tror ikke på tilladelser.
Uanset hvor jeg befandt mig, var jeg altid på udkig.
Udsøge det perfekte sted, at hænge min wire op.
Goddag, Hr. Hvordan har De det?
Pludselig stoppede jeg brat op.
Smerten i min tand er væk.
I bladet er en artikel om tårnene, -
- som endnu ikke er færdigbygget, men når det sker, -
- vil de være verdens højeste.
Med denne lille blyantstreg, blev min skæbne forseglet.
Det var begyndelsen på min drøm.
Første gang, jeg så linedans, var jeg otte år gammel.
Der var cirkus i byen med Omankowsky-familien.
De bedste i verden til at gå på line.
De Hvide Djævle.
Jeg lærte at gå på rebet.
Jeg havde talent for klatre, balancering og jonglering.
Men jeg ville vide mere.
Kan du så komme ned derfra!
Sådan mødte jeg Rudy Omankowsky Sr.
Patriarken af De Hvide Djævle. Alle kaldte ham "Papa Rudy".
De sagde ikke, hvor han var fra, men var ikke franskmand.
Papa Rudy den førende indenfor linedans, akrobatik og jonglering.
I det øjeblik, så han noget i mig.
Philippe!
- Jeg taler engelsk. - Okay.
I dag skal du lære at gøre en entre.
- Du skal lære at komplimentere. - Komplimentere?
Det er et tavs budskab.
At fange publikums opmærksomhed.
Man udviser også taknemmelighed.
Nej, Philippe. Det var forfærdeligt.
Det er for meget. Gør intet. Prøv igen.
Du skulle intet gøre. Du ligner stadig en kujon.
Folk skal fornemme, at du er i fuld kontrol.
Gør intet. Prøv igen.
Hvor er din respekt? Du gør intet.
- Det bad du mig om. - Ja, udadtil.
- Men i hjertet skal du hilse. - I hjertet?
- Hvad fanden? - Du skal udvise respekt.
- Du skal vise publikum taknemmelighed. - Når det er mig på wiren?
Du vil hilse publikum og vise respekt.
Indtil du forstår det, optræder du ikke i cirkusset.
Jeg vil ikke optræde i cirkus.
Jeg er ikke en dum cirkusklovn, men en kunstner.
Sådan smed Papa Rudy min kunstnerisk røv på gaden.
Kort tid efter...
Broer var blevet brændt, så jeg begav mig på vej.
Jeg ved ikke, hvad jeg søgte, men det måtte være i Paris.
Er I søde at fordufte, det er en privat samtale?
- Vi troede, det var et show. - Det er det ikke.
- Til jer. - Mange tak.
Du lyder så amerikansk.
Jeg foretrækker dit engelsk.
- Hellere engelsk. - Du stjal mit publikum, jonglør.
- For lidt balancegang? - Folk elsker min wire.
Wire til linedans? Den laveste nogensinde.
Det stemmer, men de højeste træer var der, hvor du optrådte.
Jeg invaderer aldrig en kunstners område.
Det giver regn.
Vrede gademusikant. Jeg vil tilbyde en aftale.
Jeg optræder der kun, når du ikke er til stede.
Det er hver weekend og hver anden tirsdag.
- Mit navn er Philippe. - Annie.
- Det er et flot navn. - Hvorfor taler vi engelsk?
- For jeg vil gerne til New York. - Meget spændende.
- Måske vi du med? - Måske.
Du synger rigtig godt.
Du lyttede ikke, men legede med ild på et reb.
Jeg hørte det tidligere. Det var smukt.
- Tak. - Må jeg byde på et glas vin?
- Det er en dårlig idé. - Så laver vi en aftale.
Hvis jeg må give et glas vin, hænger jeg aldrig rebet op her igen.
- Du giver aldrig op, vel? - Jeg er meget vedholdende.
- Min drøm. - Og det er dig?
Blive den største linedanser i historien.
- Hvor højt vil du op? - Over 100 etager.
Hvor vokser der den slags træer?
Det er ikke træer.
To fantastiske tårne.
100 meter højere end Eiffeltårnet.
- Hvad synes du? - Det ved jeg ikke...
- Det synes så... - Smukt?
Smukt og farligt.
- Og totalt vanvittigt. - Ja, jeg er vanvittig.
Dette er min drøm.
Så synes jeg, du skal gøre det.
- Selvom folk synes, jeg er skør? - Glem, hvad folk tænker.
Ikke, hvad du tænker.
Jeg ville gøre det.
Vil du vide, hvad jeg tænker om dig? Ikke det mindste?
- Jeg siger det alligevel. - Men jeg er ligeglad.
Jeg kender et sted, hvor der er to smukke træer.
Jeg vidste ikke på det tidspunkt, men Annie blev min første medskyldige.
- Annie? - Ja?
- Jeg synes, du skal komme herop. - Glem det.
Din dåb på wiren.
Kom nu, Annie. Stol på mig.
Fint.
Der var to smukke træer udenfor Annies kunstskole.
Hun sørgede for, jeg måtte have wiren der.
Det var perfekt, da jeg kunne træne dagligt og se Annie.
En dag, da jeg stod på wiren, nærmede en alvorlig, ung mand sig.
- Jeg hedder Phillippe. - Jean-Louis.
- Jean-Louis, taler du engelsk? - Ja, hvorfor?
Jeg skal øve mig. Jeg skal til Amerika.
- For at optræde? - Netop.
Men det vil ikke blot være et show.
Det vil være et mesterstykke.
Jeg vil sætte wiren, i al hemmelighed, -
- på det mest spektakulære sted i verden.
Og uden advarsel.
Dukker jeg frem og udfører min overraskende -
- og ulovlige linedans.
Hvis det virker, bliver det århundredets mesterværk.
Du må altid se mine billeder.
- De er meget oprørske. - Du er ikke blot fotograf, -
- men også anarkist? - Alle kunstnere er anarkister.
- Er du enig? - Jo.
Og du, min kunstneriske og anarkistiske ven, -
- kan være min officielle fotograf.
Sådan blev jeg venner med Jean-Louis. Min anden medskyldige.
Sker det under dit mesterværk, er det århundredets katastrofe.
Jeg må vide mere.
- Lær mig at sætte en wire op. - Hvorfor? Du er en gadejonglør.
Jeg må kende de korrekte knob.
Jeg må vide hvilket kabel, vægten og tykkelse.
Du vil altså have mine hemmeligheder?
Hemmeligheder, jeg har brugt et helt liv på at lære.
Hemmeligheder, jeg kun har givet videre til mine børn.
Skal jeg bare give dig dem?
Jeg kan betale dig. Uanset, hvor meget det koster.
Mød mig ved cirkusset. Ved daggry.
Tag dine jonglør-penge med.
Det skal sidde mellem wiren og masten.
Træklodserne er stødpuder.
Så når masterne giver sig, sprænger wiren ikke.
Husk altid at tjekke efter selv.
Gå aldrig på en wire, du ikke selv har tjekket efter.
En stor polsk linedanser, Roman, sagde -
- han kunne føle, om kablet var spændt korrekt -
- gennem hans røv og ører.
Nedenunder og igennem. Stram den.
Og betal.
- Philippe, sedlen i er stykker. - Den dur stadig.
Papa Rudy lod mig rejse med, dog uden at optræde.
Men når teltet var tomt, øvede jeg mig på wiren.
De fleste linedansere dør, lige ved slutningen.
De tror, de er fremme, men står stadig på wiren.
Mangler man tre skridt, og man tager dem med arrogance -
- føler man sig uovervindelig, og så dør man.
Den får du gratis.
Et par uger senere, gik jeg første gang offentligt -
- i denne lille by, som ikke engang er på kortet.
Men borgmesteren afholdt altid forårsfest -
- og Papa Rudy overtalte ham, til at hyre mig til at gå -
- over en lille sø, som nærmere var en sump.
- Er det godt nok? - Gennem din røv og dine ører.
Annie kom og sørgede for musikken.
Jean-Louis kom for at tage billeder.
Jeg begyndte min optræden, som skred planlagt frem.
Men så hørte jeg mumlen og latter.
Det viser sig, at der også var fiskekonkurrence i søen.
Fiskerne drak vin og gjorde grin med mig, mens jeg gik.
At gå på wiren kræver koncentration.
Mister du den, mister du balancen.
Philippe!
Der står jeg i mudderet, og hilser, som Papa Rudy ønsker.
Min første optræden var en fiasko.
Efter det havde jeg det skidt.
En dag gik jeg og havde ondt af mig selv.
Da jeg kiggede op, så jeg Notre Dames tårne.
Der ville jeg sætte wiren op.
Sådan ville jeg forløse mig selv.
I nattens mulm og mørke, med falsk nøgle, sneg Jean-Louis og jeg os ind i kirken.
Jeg bandt fiskesnøre i min jonglørbold og kastede den til Jean-Louis.
Vi forbandt snøren med et reb, som vi trak på tværs af tårnene.
Rebet blev sat fast på stålwiren.
Jean-Louis og jeg brugte hele natten på at spænde wiren ud.
Da turisterne kom om morgenen, begyndte jeg.
Det lykkedes. Min første ulovlige linedans.
Der fik jeg også smagen af denne sensation.
Følelsen af, at krydse ind i en anden verden.
Jeg blev forløst. Eller det troede jeg.
Pariserne viser kun foragt. De sætter ikke pris på kunst.
I både Tyskland, Spanien, England og selv Rusland hylder de mig.
De kalder mig modig, men ikke franskmændene.
De kalder mig en vandal.
Se.
Det er et tegn.
I samme avis, som min historie fra Notre Dame.
- De er snart klar til at åbne. - Annie, vi må pakke.
De er enorme.
De er monstrøse.
De er meget større, end jeg havde forestillet mig.
Det er absurd. Fuldstændig.
Det er ikke virkeligt. De er skræmmende.
De forsvinder op i det blå.
Det er slut. Min drøm er ødelagt.
- Bæster... - Tag det roligt.
Det er helt umuligt. Det kan ikke lade sig gøre.
Hvordan går det?
Trappen fører op. Tag tilbage til hotellet.
Er jeg ikke tilbage om fem timer, så kom ned på politistationen.
På vej til toppen var der ingen, der stoppede mig.
Jeg stod på en flydende Ø, på kanten af tomrummet.
Jeg kiggede over på det andet tårn, -
- men jeg måtte bare kigge ned.
Jeg kender tomrummet, det skal man som linedanser.
Men ikke denne gang.
Men ikke desto mindre, turde jeg hviske.
Jeg hvisker, så dæmonerne ikke hører mig.
Det er umuligt.
Men jeg gør det.
Vi taler kun engelsk. Vi må lyde som newyorkere.
Dit såkaldte "mesterværk" er latterligt.
Derfor er alt planlagt.
Hvem prøver du at narre? Hvad venter på den anden side?
Du kender ikke bygningsarbejdernes skema.
Du kender ikke den faktiske afstand -
- eller hvor cavalettierne skal være, de kan ikke fæstnes til facaden.
- Hvor lang tid brugte du på modellen? - Den er smuk, ikke?
- Hvad er cavalettier? - Disse her.
Papa Rudy kalder dem cavalettier, fordi de stabiliserer wiren.
Wiren...
- Hvordan vil du få wiren over? - Som i Notre Dame.
Med fiskesnøre og reb.
- Hvordan får vi den mellem tårnene? - Der er for langt at kaste...
Men med et fjernstyret fly, flyver vi det over. Fantastisk.
Philippe, det tager år at lære, hvordan man flyver sådan.
Vi må gøre det. De er snart færdige med at bygge.
Du må hjælpe mig. Vi kan gøre det.
Det kan blive det mest vilde kunstværk nogensinde.
Det er det rene vanvid.
Ingen med forstanden i behold ville gøre det, derfor gør jeg det.
Det er aldrig blevet gjort. Jeg er en skør kugle.
- Du er skør. - Netop.
Du elsker mig, fordi jeg er rablende skør.
Jeg skaffer et reb.
Jeg finder en mulighed med wiren, du finder ud af det med cavalettierne.
- Har vi en aftale? - Ja.
Cavalettierne må ikke være lodret.
De skal være vandret. Parallelt med kablet.
Det bliver ikke kønt, men stabiliserer.
Der skal bruges tre bolte i cavalettierne, ikke to.
Wiren vil give et enormt pres.
Når du går, kan din vægt smadre en bolt.
Du skal huske træstykkerne -
- mellem wiren og bygningen.
På den måde giver wiren sig, -
- og ikke sprænger, så du deles i to.
Træstykker.
Nu skal du høre, Philippe.
Brug sikkerhedssele under dit kostume, -
- som er forbundet til en karabinhage.
En sikkerhedsline?
Jeg gør det ikke med sikkerhedsline.
Den er usynlig så højt oppe. Ingen vil vide det.
Og når jeg kommer til første cavaletti?
Du knæler, hasper dig over på næste. Publikum tror, du hilser på dem.
- Det nægter jeg. - Hvorfor er du så kommet?
Siger du, jeg tager fejl?
Du skal fortælle, hvordan wiren skal rigges, -
- ikke gå som en kujon.
Han forstår det ikke.
Vores wirer har intet tilfælles.
- Tal med ham? - Skal jeg det?
- Du skal undskylde. - Det vil jeg ikke.
Papa Rudy, beklager...
Men går jeg med sikkerhedsline, bliver det meningsløst.
Mine børn er dygtige akrobater.
Og jeg ville aldrig tillade dem, at gå uden sikkerhedsline.
Ville du gå med sikkerhedsline?
For år tilbage, da du begyndte at undervise mig her, -
- var jeg en dum dreng, der aldrig lyttede.
Men du lærte mig noget, jeg altid vil huske.
Man kan ikke lyve på scenen.
Publikum vil altid vide, hvad du har i dit hjerte.
Nu forstår jeg det.
Philippe...
Hvad du gør, forstår jeg nok ikke.
Men dette...
Det er noget...
Det er noget smukt.
Det var min bedstefars.
Du får brug for den.
Dette ligeså.
Nu er mine hemmeligheder vores begges.
Tak.
Hurtigere. Mere.
- Jeg prøver. - Du er en storm.
En frygtelig vind mellem tårnene.
Hej. Hvordan går det?
Det er min gode ven, Jean-François. Han søger efter eventyr.
- Bare kald mig Jeff. - Et engelsk navn. Perfekt.
Velkommen til holdet, Jeff.
- Har du prøvet... - Jeff taler ikke engelsk.
6 gange 6 er 36.
- Hans engelske er godt. - Men kun med tal.
Han underviser matematik i high school.
Han er også bange for højder.
Perfekt. Jeg frygter algebra.
Godt, Jeff, velkommen til.
Hvad er 81 divideret med 27?
- Tre. - Præcis.
- Hvad er 11 gange med 10? - 110.
- Jeg har vist fundet min rolle. - Bue og pil?
Ikke så sensationelt, som et fjernstyret fly, -
- men meget mere lydløst.
Det virker!
Nu har jeg penge, medskyldige og en slags plan.
Så mangler der blot en dato.
Det skal være før, det bliver koldt, og inden tårnene er færdige.
Jeg valgte den 6. august.
Den 6. august. Tre måneder fra i dag.
Jeff og Jean-Louis flyver til New York i slutningen af juli.
Vi må finde amerikanske medskyldige.
Den 6. august.
Reb, hampreb, lille blok og talje med tre tapper.
Stor blok og talje med en enkelt tap.
Bøsninger, stålkabler, aluminiumkabler, arbejdshandsker.
Målebånd og en balancestang i fire dele.
Hvad er det til?
Jeg sætter en wire op mellem World Trade Center og går på den.
God tur. Næste.
Da vi nåede New York, begyndte mit spionarbejde.
Jeg besøgte tårnene hver dag, forklædt som noget nyt.
Jeg tog billeder af alt. Bemærkede alle detaljer.
Det nordlige tårn har stået færdig i to år.
Det sydlige tårn er færdig op til 80. etage.
- De er åbne for erhvervslivet. - Mr. Tuzzoli, undskyld?
Hvad er den nøjagtige afstand fra det sydlige til nordlige tårn?
- Hvad? - Afstanden mellem de to tårne.
Lou? 42,7 meter.
Jeg undersøgte elevatorerne.
Selv dem til lobbyerne.
Jeg tog hundredvis af ture.
Jeg overvågede lastbilerne.
Hvornår de kom. Hvor længe. Papirer.
Min bedste forklædning var som arkitekt, for at få plantegningerne.
Det gav mig adgang til alt omkring byggeriet.
Det ser slemt ud. Du bør tage på hospitalet.
Nej, det går nok. Lad os kigge på datoerne.
Det er allerede om tre uger.
Jeg har stadig ikke adgang til den nordlige tagterrasse.
Vil du gå med den fod?
Den er helet til den tid, men hvad med i morgen?
Jeg kan intet med den fod.
- Har du brug for krykker? - Nej... Jo, krykker.
- Lad mig holde døren. - Tak.
Lad mig hjælpe.
Værsgo, sir. Ekspreselevatoren.
- Jeg håber, det heler snart. - Et par uger.
- Hvilken etage? - 85, tak.
Beklager, jeg spørger, men hvad laver du her?
Du hører ikke til her.
Jeg har ret.
Du hører slet ikke til her, vel?
Philippe.
Jeg vidste det. Philippe Petit. Vovehalsen på wiren.
Jeg så dig ved Notre Dame.
Javel.
Politiet anede ikke, hvad de skulle stille op.
Barry Greenhouse. Det er mit navn.
- Skal du optræde her i New York? - Ja, arbejder du her?
Livsforsikringer.
Denne mand arbejder på den 82. etage.
Det kan være vigtig, hvis jeg kan overtale ham til at hjælpe.
Han arbejder i det nordlige tårn og har adgang til trappen og taget.
Vent, Barry.
Annie og jeg inviterede ham på middag.
Jeg tog min bog og udklip fra Notre Dame med.
Men han havde set det, så han vidste, det var alvorligt.
Så gradvist præsenterede jeg det.
Når solen stiger op...
Går jeg.
Det er i hvert fald ulovligt.
Meget risikabelt, og absolut farligt.
Det er kun noget, som en skør anarkist ville have noget med at gøre.
Jeg er helt sikkert med.
Philippe.
Velkommen, Jeff.
Hvordan har du det?
Min ven.
Der har vi dem.
Det er en katastrofe. Hvorfor venter vi på mørket?
Om dagen er der flere folk.
Om aftenen har vi en undskyldning?
Om dagen vil vi møde folk, som vil spørge ind til os.
Men man kan finde en undskyldning, den er svær om aftenen.
- Og vagterne? - En om natten, på de ufærdige etager.
Vi får ikke problemer. Han går aldrig op på taget.
- Hvor vil du hen? - Vi må kunne tale sammen.
Det er den, I vil have.
- En walkie-talkie. - Nej, noget med et kabel.
Denne her? Den ønsker du ikke.
De trådløse er den nye sort.
Jeg vil bare have den. Du lytter ikke.
Jeg vil bare hjælpe. Den er gammel.
- Jeg giver ingen garanti. - Det gør ikke spor.
Med kablet. Tak.
Som du ønsker. Du er chefen.
I troede, at I var de eneste, der talte fransk i New York.
Det gør ikke spor.
Lad os invitere ham på middag.
- Philippe. - Jean-Pierre.
J.P. i Amerika.
Velkommen til New Jerseys franske fiskelaug.
- Hvem har lavet det? - Det er en lang historie.
- Får jeg et job? - Du har boet her længst, -
- så du bliver personalechef. Du skal finde flere medskyldige.
Jeg kender den rette.
Jeg kan hjælpe med wiren. Jeg er god til knob.
Jeg er også med.
Især hvis wiren er så høj.
Forstår du? Virkelig høj?
Hvorfor World Trade Center? Alle hader dem.
De ligner to store skabe.
Hvorfor ikke Chrysler Building? Det ville være et trip.
I morgen er den store dag oprundet. I kender alle planen.
De arbejder kl. 07:00, så jeg skal gå kl. 06:00.
Hvorfor er der ingen, der lytter?
Vi har gennemgået planen 20 gange.
Så gør vi det for 21. gang.
Kl. 02:00 læsser vi bilen. J.P. kører.
Vi sætter Jean-Louis, Annie og Adolf af ved tårnet.
I mødes med Barry, som får jer op på taget.
Resten af os forklæder os -
- og tager wiren og udstyr med i elevatoren.
Vi kan køre op til 82. etage.
Når kysten er klar, løber vi op på taget og rigger til.
Ved midnat er vi færdige.
Så har jeg tid til at tjekke udstyret på det nordlige tårn.
Jeg skal tjekke begge steder.
Kl. 06:00 ved daggry, tager jeg mit første skridt.
- Philippe. Jeg synes, vi skal vente. - Nej!
Gulerødderne er kogte.
- Gulerødder? - Franskmænd har kulinariske metaforer.
Et land med 365 forskellige typer ost. En for hver dag i året.
De bruger grøntsagsmetaforer.
Gulerødderne er kogte.
- Der er ingen vej tilbage. - Hvad laver vi her?
Det er fedt nok, men vil ikke ende i fængsel.
Især ikke for en mand, der er besat af grøntsager.
- Lyseslukker. - Manden er skør.
Skal vi bare se, at han dør? Kan han gå på en wire?
Ja, det er ikke problemet, men han er ved at miste forstanden.
Det er muligt, men han giver ikke op.
Han har brug for vores hjælp.
Kan han gøre det, bliver det "beau".
Smukt.
Det bliver meget smukt.
Det var natten før. Jeg kunne ikke sove.
Havde glemt noget vigtigt. At lukke kisten med søm.
Det var faktisk ingen kiste, men det så jeg for mig.
Hvad laver du? Du vækker hele kvarteret.
- Kisten skal lukkes. - Det hedder det ikke.
- Det er en kiste. - Du er slet ikke sjov.
- Ønsker du at dø? - Det ord bruger jeg ikke.
Død og kiste går hånd i hånd.
- Hvorfor er du imod mig? - Imod dig?
Hvorfor siger du det ord, aftenen før min tur?
- Hvorfor er du så ligeglad? - Ligeglad?
- Du er den mest arrogante... - Ja, jeg er arrogant.
- Det skal man, for at gå på wiren. - Hvad med dine venner?
Du har ikke engang sagt tak.
De ved, at jeg sætter pris på dem. Skal jeg takke dem nu?
Jeg kan vække dem og råbe "tak for alt".
- Gå i seng. Du er udmattet. - Mit hoved er fyldt.
Når jeg står deroppe, ved jeg ikke, om jeg kan.
- Du skal lytte til dit hjerte. - Annie.
Du er grunden til, at jeg kan dette. Du giver mig styrke.
Uden dig kunne jeg ikke.
Det skal nok gå.
Så står vi op!
Der er noget, jeg må sige, som jeg ikke har sagt før.
Tak.
Nu må I sove. Vi har en stor dag i morgen.
Nu rabler det helt.
Da vi alle sad i bilen, tænkte jeg;
Nu begynder det.
Mesterværket er begyndt.
Mit liv er ikke længere i mine hænder.
Nordtårnets torv. Skynd jer, jeg holder ulovligt.
Med hjælp fra Barry, fik vi læsset Albert og Jean-Louis af.
Barry skal skjule dem, indtil mørket falder på.
På gensyn.
- Jeg elsker dig. - I lige måde.
Albert og Jean-Louis vil være klædt som ulastelige arkitekter, -
- der bærer mapper med udstyret i.
Og et plantegningsrør med buen og pile.
Jeg føler hældningen på rampen, da vi kører ned i det sydlige tårn.
Jeg vidste, vi ville blive taget der.
Stop der, cowboy.
Vær stille deromme.
Politimanden så mistænksom ud. Jeg lavede næsten i bukserne.
Kom i gang.
Hallo! Glem det!
Vi har en levering, til Fischer Fence Company.
Nej, kun Med-Delivery går derop, -
- de har lejet alle elevatorerne i dag.
- Kom tilbage næste uge. - Næste uge?
Smut så.
Vi tager arbejdernes bus.
Undskyld, må jeg få dit navn?
- Frank Silvani. - Er det siciliansk?
Jeg har sicilianske naboer, -
- de får altid kogt blæksprutte.
Fatter du det her? Han burde være i fængsel for evigt.
Lyder som min far. Han sagde, landet røg lige lukt i helvede -
- da Kennedy blev skudt.
- Hvad var dit navn? - J.P. Efter J.P. Morgan.
Jeg sad der hjælpeløs, og kiggede på arbejderne...
Det lignede, de bevægede sig som snegle.
Godaften, folkens. En god dag.
Er I her stadig?
Leverer vi ikke, bliver vi fyret.
Han er helt sikkert færdig.
- Hvor skal I hen? - 82. etage?
Tag dem med op til 82. etage.
Kom nu, det er sidste tur.
- Okay. - Tak, sir.
- Hvilken etage? - 110.
- Der er ingenting. - Det er perfekt.
- Vi skal være tæt på taget. - Hvorfor?
Vi har dele til antennen.
Og strøm til det elektriske sikkerhedshegn.
Vi har alle komponenter og isolatorer.
- Vi skal måle dem. - Ja, ellers passer de ikke.
Vi er fire måneder bagud.
Glem det. Pas på fingrene.
Vi var heldige, elevatoren tager os til 110. etage.
Men det betyder, at J.P. skal have operatøren ned igen.
Bliver han der, er det hele ødelagt.
110.
Vi værdsætter dette, Jimmy.
Lad mig give en øl, det her tager evigheder.
- De finder en måde at komme hjem på. - Okay, pas på fingrene.
Er dit navn græsk? Grækeren under mig, spiser altid lam.
Kun lam.
Det her er skidt.
Vi pakker den ud her.
Okay.
Vi tager wiren først. Spørger nogen, er det til antennen.
Den er virkelig tung.
Meget tung.
Det her tyder ikke godt.
Pokkers.
Vagten er her! Han ringer efter panserne.
Jeg går i panik.
Jeg kan ikke dette. Jeg går amok.
Hør nu efter. Bare gå.
Nej, det der er trappen til 82. etage.
Jeg vil virkelig gerne hjælpe jer.
Du godeste.
Vores eneste håb var, at han ville gå.
Måske kunne vi snige os forbi, når det blev mørkt.
Men på det tidspunkt, var jeg bange for, det var slut.
- Annie! Jeg har ledt over alt. - Er alt okay?
Der var lidt problemer, men nu er det okay.
Og der sad vi og balancerede på en jernbjælke i en evighed.
Det der gjorde mest ondt, var arbejdsskoene.
Jeg kan se walkien, men ikke vagten.
Hvad betyder det? Er vagten gået?
Er han der stadig, men jeg kan ikke se ham?
Han skulle vel bruge walkien?
Jeg kigger på Jeff.
Og jeg kan se frygten i hans ansigt, og det smitter af på mig.
Jeg begynder at tænke de værste tanker.
Tiden går, og jeg holder øje. Walkien er der stadig.
Jeg undrer mig over, hvad der foregår.
Leger han med mig? Venter han på, jeg kommer frem?
Sover han? Men en time efter mørkets frembrud...
Se der!
Jean-Louis og jeg havde øvet håndtegn.
Nu siger han, at han er klar, til at skyde pilen af sted.
Han giver signal, og skyder fem sekunder efter.
Men der skete intet, efter fem sekunder.
Jeg lytter efter lyden, når pilen rammer, men hører intet.
Jeg kigger rundt. Måske er pilen fløjet for langt.
Jeg vifter med armene og håber på, jeg kan mærke -
- den usynlige fiskeline, men kan intet mærke.
Jeg leder efter fiskesnøren.
Jeg tog tøjet af, da med mere bar hud, -
- har jeg større chance for at mærke fiskesnøren.
Jeg tager tøjet på igen, og løber op til taget.
Jeg synes, vi skal få sovet og komme tilbage inden daggry.
- Jeg bliver her. - Hele natten?
Du kan ikke gøre noget herfra.
Det virker også mistænkeligt, at vi står her og kigger.
Gå du bare. Jeg klarer mig.
Gad vide, om Philippe stadig er herude.
Jeg kommer med donuts i morgen.
Han har givet tegn.
- Kan du høre mig? - Højt og tydeligt.
Godt, kommunikationen virker. Jeg måler rebet til cavalettierne.
Det går for hurtigt.
Jeg vogter det med mit liv.
Er du vågen?
- Sjovt. - Du skal undersøge noget på 37. etage.
- Hvad har du? - Pepperoni og pølse, med ekstra ost.
Lyder godt.
Vi skal bruge et alarmsignal.
Cavalettierne er på plads. Klar til at flytte wiren?
- Ja. - Først det tunge reb, så remskiven.
- Jeg har rebet. - Jeg sender wiren af sted.
Okay.
- Er der problemer? - Vi gør, hvad vi kan.
Kun et par timer til solen står op.
Vi gør, hvad vi kan.
Det er vanvittigt. Vi når det aldrig.
- Jo, vi gør. - Nej!
Vi bliver fanget, og kommer i fængsel.
Rigningen er ikke sikker.
Jeg vil ikke se dig falde ned. Jeg smutter.
Hør på mig. Jeg er enig med dig, -
- og hvis den ikke er rigget til, inden solen står op, eller ikke er sikker, -
- så opgiver jeg.
Se, hvem der klarede natten. Jeg har donuts med.
- Er wiren oppe? - Ja, men ikke stram nok.
Der er noget galt.
- Er du der, Phillip? - Ja.
Den gode nyhed er, at wiren er sikret i denne ende.
Den dårlige nyhed er, at Albert er smuttet.
Han har sagt op.
Satte du træ mellem ankerpunktet og wiren?
Hørte du, hvad jeg sagde? Albert strejker.
Han vil ikke hjælpe mig mere.
Han har også et kamera med, og vil sælge billederne.
Jeg vidste, vi ikke kunne stole på ham.
Han vil altid være min officielle fotograf.
Wiren bevæger sig.
Hjulet.
Det kan jeg ikke.
- 7 gange 7? - 49.
- 9 gange 8? - 72.
- 7 gange 8? - 56.
- 96 divideret med 8? - 12.
Sådan.
Tak for hjælpen.
Hjulet.
Det var det, i mit eventyr, jeg kaldte, "Den mystiske besøgende."
Aner ikke hvem han er, og har aldrig set ham igen.
Kan kun forestille mig, hvad han har tænkt.
Nu skal jeg tage kostume på. Det skal gøre privat.
Mit omklædningsrum er en afsats på bygningen.
Kan ikke ses fra gaden.
Omklædningsrummet er også noget, Papa Rudy har lært mig.
Det er her, forvandlingen finder sted.
Det er her, den ubudne gæst, bliver skuespiller.
Kunstneren.
Jøsses! Han falder ned!
Nej, det er bare blusen.
Ikke noget at se? Han må hellere kom i sving.
LØSN IKKE REBET
DU SÆTTER ET LIV I FARE
Jeg mistede mit kostume. Det er en tragedie.
Det største i mit liv, og jeg mister mit kostume. Det faldt ud over kanten.
Hvad gør vi?
Vi gør det alligevel. Så må jeg gå i den grimme trøje.
Jeg har en fod på bygningen, og en på wiren.
Omverdenen begynder at forsvinde.
Jeff er der ikke længere.
Mit tårn var forladt.
Jeg kunne ikke høre New York længere. Alt var stille.
Alt jeg kunne se var wiren, der fortsatte i det uendelige.
Hvis jeg ændrede vægten, blev jeg linedanser.
Med det samme, al min vægt er på wiren, -
- føler jeg mig tryg. Føler at wiren støtter mig.
Jeg føler tårnene støtter wiren.
Jøsses, han gør det!
Se!
Han gør det! Kom og se, alle sammen.
Det er en linedanser!
Jeg kommer til første cavaletti, og den vender på hovedet.
Men det ser okay ud.
Tak, Papa Rudy, fordi du foreslog det.
Jeg tager et billede. Du gjorde det.
Da jeg ankommer til tårnet, kan jeg mærke glæden.
Den største tilfredshed i mit liv.
Kom så, Phillippe. Nu virker det.
Kig over skulderen.
Smil!
Min ven. Tak
Jeg havde afsluttet min tur. Mesterværket var forbi.
Men så kiggede jeg over på det sydlige tårn.
Det kaldte stadig på mig.
Så jeg tænkte...
Måske skulle jeg gå tilbage?
Han går derud igen.
Jeg følte noget...
Noget jeg ikke havde følt før.
Jeg følte mig taknemmelig.
Så jeg gik ned på et knæ og hilste.
Først hilste jeg på wiren.
Bagefter tårnene.
Til sidst, den store by New York.
Jeg ser to uniformer. Politiet.
Hvad fanden er det?
- Tag ham. - Op med hænderne.
Hænderne på hovedet.
- Jøsses, han er en frø. - Franskmand.
Kom herover, min ven.
Så taler vi om det.
Kom herind. Showet er forbi.
Kom så. Taler du amerikansk?
Jøsses.
Stakkels betjente, mindede om dengang, jeg flygtede fra politiet.
- Men de kan ikke følge efter mig her. - Hvad gør vi nu?
Nu bliver jeg opmærksom på menneskerne, der kigger på mig.
Mit publikum.
Selvom dette, er noget, en linedanser aldrig bør gøre -
- kigger jeg ned.
Og det var...
Fredfyldt. Roligt og fattet.
Ikke farligt.
Hørte du det? Der kommer nogen.
Se lige der.
Kom ned derfra. Hvorfor gør du det?
Kom nu. Spild ikke vores tid.
Stop med at fjolle rundt.
Fald nu ikke.
Jeg kan ikke tro mine egne øjne.
Med politiet, på begge tage -
- var jeg nødt til at blive på wiren.
Nej, min ven.
Utroligt.
Du henter ham. Jeg har fat i dig.
- Har du fat? - Jeg har dig.
Stille og roligt. Sådan.
Sådan.
Kom her.
Okay, kom så.
Hvad laver du?
Det kan du ikke mene. Helt utroligt.
- Nu har jeg set alt. - Han er utrolig.
Han må hellere stoppe, der er en stormfront på vej.
Stille og roligt, Phillippe.
Der, på min ryg... Himlen var mig nær.
Skyerne.
De er ligesom musik.
Så dukkede der noget op.
En fugl.
Fuglen kigger på mig. Den tavse trussel.
Rolig.
Jeg fyldes med tvivl. Kan kablet holde mig?
Hvad hvis tårnene valgte at afvise mig?
Det er på tide, at afslutte rejsen.
Det er politiet.
Gå væk fra wiren. Du må ikke være der.
Forlad området straks, ellers bliver vi nødt til at gøre det med magt.
Phillippe, du må hellere stoppe.
Jeg kan ikke gøre det, hvis jeg tvivler.
Med tunge skuldre og mit hoved hængende.
Jeg besluttede kun at forlade wiren...
Som sejrherre.
Betjente fra NYPD. Tak for tålmodigheden.
Jeg annoncerede min ankomst til politiet.
Jeg fortalte dem, at mit arbejde er færdigt.
Men det er det ikke. Jeg mangler tre skridt.
Er du okay?
Kom så.
Jeg har den.
Mit navn er Philippe Petit. Jeg er linedanser.
Så er forestillingen forbi.
Nej, I må ikke skære wiren over.
Glem alt om din wire.
Den er for spændt. Nogen kunne komme til skade.
Vent lige. Han har ret.
- Hvor er håndtaget? - Det er skjult i et hul i væggen.
Pas på fingrene.
Det må jeg sige. Det var godt nok vildt.
Jeg får aldrig set noget lignende igen.
Du er modig. Godt arbejde.
Pas på.
Verden vil vide hvorfor. Hvorfor noget så farligt?
Der er ingen grund...
Jeg kan ikke modstå et godt sted, hvor jeg kan sætte min wire op.
En dommer idømte Petit at gå på wiren igen, -
- men denne gang i Central Park, foran et publikum af børn, -
- og blot få meter over jorden.
Historien blev dækket af hele verden.
Da Papa Rudy læste det, blev han mere end lykkelig.
Når han er vred, er han meget vred.
Når han er glad, får hans hunde mere mad.
Det mest fantastiske øjeblik for mig var, da du svarede på mit tegn.
Da vidste jeg, det blev en succes.
Vi havde nær mistet pilen.
- Det var der, hvor jeg sigtede. - Du ville se ham nøgen.
Jeg vil gerne udbringe en skål.
For jer. Mine medskyldige.
Jeg ved, jeg kan være svær.
Men I stod mig bi hele vejen.
Og det er derfor, jeg kunne gå på wiren.
Så for at tillade mig denne ære. Mange tak.
Skål.
Se der. Vi gjorde det. Vi viste, at alting er muligt.
De er anderledes nu.
Ja, fordi du har gået deroppe.
Alle newyorkere elsker dem nu.
Måske har du givet dem liv.
Jean-Louis og Jeff vendte tilbage til Frankrig.
Jeg blev der. Ville være en newyorker.
For at blive der, måtte gælden til samfundet betales.
Dommeren beordrede mig til at gå på wiren i Central Park.
Annie...
Annie vendte tilbage til Frankrig.
Vent lidt.
Du opnåede din drøm, nu må jeg forfølge min.
På gensyn.
Tak. For alt.
Jeg er glad for, tårnene greb dig.
Det var utroligt, men gør det aldrig igen.
I husker vel Guy Tozzoli. En af mændene bag tårnene.
Han elskede det, så han gav mig et kort til observationsdækket.
Jeg kunne komme, når jeg ville, hvilket jeg ofte gjorde alene.
Jeg stirrede ud i tomrummet.
Minderne og følelserne vendte tilbage.
Det var en smuk dag.
Adgangskortene har en dato.
Udløbsdatoen, men Mr. Tozzoli havde streget min over.
Han havde skrevet på det. "For evigt".
Oversat af UNiTY www.DanishBits.org